Помни, сладурче, че ще бъдеш жена на следващия Фараон,
че ще бъдеш моя, само моя, като мое куче или моя сокол.
само дето ще те обичам повече и ще ти се доверявам по-малко.
Никога няма да направиш това, които би направила за Мойсей.
Познавам те, сладурчето ми.
Ти си един коварен паун с остри нокти.
Но ти си храна за Боговете и ще те имам само за мен.
Нищо от мен. Да не си помисли, че моята целувка е обещание на това което ще имаш?
Не, самоувереният ми, беше за да знаеш това, което няма да имаш.
Никога няма да мога да те обичам.
Това има ли значение?
Ти ще бъдеш моя жена.
Ще идваш при мен винаги, когато те извиквам.
И аз ще се наслаждавам много на това.
Дали ти харесва или не си е твоя работа.
Но мисля, че ще ти хареса.
Този наклон дава голямо напрежение на камъка. Трябва ни повече пясък.
Ще рискувам, Бака. Остава малко време до денят на юбилея.
Ако камъка се напука, ти ще се напукаш с него.
Синият сигнал е готов.
Синьо знаме.
Синьо знаме!
- Готови са. - Зелено знаме.
Мъжете с чуковете, готови!
Пуснете главното въже!
Мъжете с чуковете са готови.
Не се радваш да ме видиш тук.
Радвам се, Велики Фараоне, но сега имам да върша важни работи.
Червено знаме, в готовност.
Рамзес ми каза.
По-важни неща отколкото да се подчиняваш на заповедите ми.
Ти ми заповяда да завърша този град. Камъкът трябва да бъде преместен.
Червено знаме.
Червено знаме... удар!
- Камъкът ще се счупи. - 2'000 роби са на въжетата.
Ето го обелиска за твоят юбилей.
Бака, сложи 1'000 роби да махат пясъка
докато камъкът се закрепи в леглото си.
Фараонът доволен ли е?
За обелиска да, но не и за някой обвинения, които са отправени към теб.
От кой?
- Отворил си житниците на храма? - Да.
- Даде ли житото на робите? - Да.
Даде ли им един почивен ден на всеки седем.
Да.
И направи това за да им спечелиш доверието ли?
Един град се изгражда от тухли, фараоне.
Силните правят много. Гладуващите правят няколко.
Умрелите не правят никакви.
Толкова за обвиненията.
Сега съди резултатите.
Стълбовете възпоменават победата ти при Кадиш
където победи Аморитите.
- Има ли някой друг по-висок в Египет? - Няма по-високо нещо в целият свят.
С толкова много роби, можеш да направиш... армия.
Но изградих град.
16 от тези лъвове на Фараона ще пазят портите.
Ще бъде градът на славата на Сети.
Хм.
Тези роби са верни на славата на Сети или на теб, Мойсей?
Робите боготворят техният Бог...
а аз служа само на теб.
Нека изображението ти да обяви моята вярност за хиляди години.
Великолепно!
Това ли наричаш измяна?
Защо да се качваш на трона със сила, щом си го постигнал с дела?
С това и Етиопия,
името ти ще бъде записано до моето на всеки стълб.
Твоето, Рамзес, няма да бъде никъде.
В моята съдебна книга, си обвинил брат си лъжливо.
Ела.
Велики Фараоне, той е кръвния ти син.
Нямам нужда от помощ, Мойсей, за да държа това, което е мое.
Аз решавам кое е твое.
Ела с мен, Мойсей.
Ще изгубиш трона, защото Мойсей е изградил град?
Града, който изгражда ще носи моето име.
Жената, която той обича ще носи моето дете.
Така ще бъде написано. Така ще бъде и сторено.
Да. Това е за церемонията на храма.
Това...
Ax, това!
Това е за брачната ми нощ.
Никога няма да го сложиш.
Защо не?
Донесох ти по-провокиращ плат. Отпрати ги.
Вървете тогава, за да чуя какво ще каже старицата.
Е? Какви лоши предсказания носиш днес?
Готвиш се за сватба, която никога няма да се състои.
Пила си сладко вино!
Няма да позволя нито Фараона нито Рамзес да бъдат предадени.
Защо роб трябва да се интересува кой Фараон управлява?
Мълчах 30 години.
Сега всички крале на Египет ме викат от гробовете си,
"Не позволявай на евреин да седне на нашият трон".
Какво говориш?
Рамзес има кръвта на много крале.
- А Мойсей. - Той стой по-ниско от прахта.
Нито една капка кралска кръв не тече по вените му.
Син е на еврейски роби.
Ще те накъсам на толкова парчета,
че дори и лешоядите няма да ги намерят.
Кой е измислил тази лъжа? Рамзес?
Рамзес не знае... все още.
Ще повториш това на Битиа!
Битиа извади от реката дете на роб от Нил,
който го нарече син и принц на Египет,
заслепявайки се пред истината и болката на една празна утроба.
Сами ли бяхте?
Едно малко момиче ме заведе до Йохабел, една еврейка
за да може детето да бъде кърмено от истинската си майка.
Внимавай, стара жабо.
Крякаш прекалено много против Мойсей.
Бе ли смесила кръвта си с тази на един роб?
Той ще бъде мой съпруг. Няма да имам друг.
Използвай това за да увиеш първородното си.
Откъснато е от робата на левит.
Беше пелената на Мойсей.
И твоята плащеница!
Мислиш ли, че ме е грижа чий син е?
- Рамзес го е грижа. - Няма да доживееш за да му го кажеш.
Нефертари! Затворила си вратата за да направиш от принц, просяк ли?
Аз съм просякинята, Мойсей, молейки да ме прегърнеш. Целуни ме.
Ти не си никаква просякиня, любов моя.
Ти си завоевателка, а аз съм твоят доживотен пленник.
Един живот няма да бъде достатъчен.
Ти ще си крал на Египет.
А аз ще бъда табуретката ти за крака.
Мъж, които е достатъчно глупав за да те използва като табуретка за крака,
няма да бъде достатъчно мъдър за да управлява Египет.
Принцесо! Гарваните са оставили черно перо пред вратата ти.
- Кой може...? - Остави външният свят.
Простете, простете, ваше височество.
- Старата бавачка, Мемнет... - Не искам да слушам.
Какво за Мемнет?
Тя е мъртва. Сигурно е паднала от балкона.
Няма да слушам тъжни истории тази вечер. Махни се!
Старата Мемнет се е разхождала по този балкон хиляди пъти.
Какво значение има смъртта на една робиня?
Тя ти беше вярна слуга.
Как е възможно някой да е толкова богат на любов и толкова беден на жалост?
Коя жена ме смята за пленник?
Една която те обича и няма да те изгуби.
Една която ще ти стане съпруга. Нищо на този свят може да го промени.
Нито интригите на Рамзес, нито злите лъжи на Мемнет.
Мемнет винаги си е мърморела. Защо сега точно ти пречи?
Защото каза неща против теб.
О, нека нейните заплахи да бъдат погребани с нея.
Виж... нощта е корона от звезди,
а тъмнината - роба на забравата.
Нека ги споделим. Да използваме луната като скиптър.
- Парче от еврейският плат! - Сигурно Мемнет го е изпуснала.
Мемнет не беше еврейка. Защо ще го носи тук?
- Не знам. - Да, знаеш.
Кажи ми.
Щеше да го занесе на Рамзес...
за да те унищожи.
Как Рамзес ще ме унищожи с парче плат?
Мойсей, защо ме разпитваш? Защо се интересуваш? Да!
Аз я убих. Какво значение има? Сто роби умират всеки ден.
- Забравено е. - Не е.
- Какво общо има това с мен? - Не променя нищо за нас.
Как би могло да промени нещо?
Дете беше увито в него.
- Какво дете? - Битиа го е взела от реката.
Мемнет е била с нея.
Кое беше това дете?
Мемнет е мъртва. Никой не знае кой си ти. Обичам те.
Ще убия този който застане между нас.
Защо си убила заради мен? Ако ме обичаш, не лъжи. Кое беше детето?
Дръж ме в обятията си.
Дръж ме... близо.
Ти не беше роден принц на Египет, Мойсей...
а син на еврейска робиня.
Ти вярваш ли в това?
Аз ще вярвам в това, в което ти искаш да вярвам.
Ако кажеш че не си, ще ти повярвам.
Любовта не може да удави истината, Нефертари.
Ако не вярваше, нямаше да убиеш Мемнет.
Обичам те. Това е единствената истина, която знам.
Това дете на Нил имало ли е майка?
Мемнет я нарече Йохабел.
Ще попитам Битиа.
Как можа да се усъмниш в мен?
Не се съмняваше в мен когато те носех и направи първата си крачка.
Това са отвратителни лъжи, които Рамзес е измислил.
Мамо, Рамзес ли направи това?
Думата на майка ти срещу парче плат, намерено от Мемнет?
Как разбра, че е била Мемнет?
Кой друг? Мемнет се грижеше за Рамзес.
Тя ще плати за разпространяването на лъжите му.
- Тя си плати. - Мъртва ли е?
От ръката на Нефертари.
Остави страховете или подозренията, които могат да останат с теб, сине мой.
Защото, желанията ти ще са закон в Египет, когато те коронясат за крал.
Мемнет е споменала някаква еврейка на име Йохабел.
Познавала ли си я?
Не.
Виждах лицето ти, над моята люлка,
единствената майка, която някога съм познавал.
Независимо къде отида или каквото трябва да направя,
винаги ще те обичам.
Моята колесница. Отивам в Гошен.
Колесница тук в Гошен?
- Знаеш ли коя съм аз? - Минаха много години, ваше величество.
Кой са тези?
Всичко което остана от децата ми.
Ще говоря с теб насаме.
Защо сте...?
- Защо дойдохте тук? - Защото Мойсей ще дойде тук.
Моят син?
Не, моят син. И това е всичко, което трябва да знае.
Моите устни биха могли да му откажат, ваше величество, но очите ми не.
Трябва да напуснеш Гошен тази вечер.
Ние сме левити, пастири на Израел. Не можем да напуснем нашите хора.
Би ли взела всичко, което съм дала на Мойсей?
Ще разрушиш всичко, което съм направила за него?
Поставих трона на Египет близо до него.
- Ти какво можеш да му дадеш? - Аз му дадох живот.
Дадох му любов! Твоята ръка ли беше тази, която подсушаваше сълзите му?
Твоето сърце ли тъгуваше за него?
Да. Моето сърце тъгуваше за него.
Ръцете ми тъгуваха да го държат,
но не дръзнах дори да докосна ръбът на облеклото му.
От мен щеше да наследи само мъката, бедността и камшикът.
Не, няма да му отнема славата и богатствата, които си му дала.
Ще бъдеш възнаградена за това.
Ти и твоето семейство ще напуснете Гошен тази вечер.
Без значение къде ме пратиш...
ако Бога на Авраам има цел за моя син,
ще я изпълни.
Елате, събирайте си нещата. Ще се погрижа да не ви липсва нищо.
Ти и децата ти ще бъдете освободени.
Майка ми да не е забравила? Само Фараона може да освободи роб.
- Не влизай. Тук има само болка. - Утешаваш ли я, майко?
Проследих те за да намеря тази жена, Йохабел...
Ти си жената, която беше затисната между камъните.
- Докато ти дойде. - Сине мой, ако ме обичаш...
Обичам те, майко, но аз твой син ли съм?
Или твой?
Не, ти не си ми син.
Ако вярваш, че мъжете и жените са добитък, които се водят от камшика,
ако се кланяш пред каменни идоли и златни изображения на зверове...
не си мой син.
Моят син щеше да бъде роб...
и ръцете му щяха да имат мазоли и да бъдат счупени от ямите за тухли,
гърбът му - белязан от камшикът на надзирателя,
но в сърцето щеше да гори духа на живеещия Бог.
Цената на този Бог е да си с белязан гръб и счупени ръце?
Този Бог е надеждата на безнадеждните. - Твоето място е в двореца.
Стигнал си до слънцето със златни крила.
Ти принадлежиш на мен, на Нефертари, на Сети, на всички тези които те обичат.
По-малко ли обичат тези които нямат надежда?
Ще се закълнеш ли в името на този Бог, че ти не си моя майка?
Ние дори не Му знаем името.
Тогава ме погледни в очите и ми кажи, че ти не си моята майка.
О, Мойсей, Мойсей, не мога, не мога.
Аз съм брат ти Аарон.
Аз съм Мириам, сестра ти.
- Аз съм брат ти Мойсей. - Не! Пригответе се да напуснете. Хайде!
Те си тръгват. И тайната си заминава с тях.
- Никой не трябва да знае срамът. - Срам?
Каква промяна има в мен?
Египтянин или евреин, аз все още съм Мойсей.
Тези са същите ръце,
същото лице които бяха мои преди малко.
Преди малко, ти беше неин син, силата на Египет.
Сега си мои, роб на Египет. Не се ли срамуваш от това?
Няма срам в мен. Как мога да се срамувам от жената, която ме е родила?
- Или расата която ме е създала? - Бог на бащите ми.
Мойсей, какво ще правиш?
Това е плата който ни свързва...
и тук ще остана.
- Мойсей... - За да разбера кой съм аз.
Защо евреин... или всеки друг човек трябва да е роб.
Върнете нещата си. Няма да си ходите.
Тя повече ли е направила отколкото аз за теб?
Животът, който тя ти предлага по-полезен ли е в тази тъмна дупка на робство?
Справедливостта и истината не могат ли да служат по-добре на един трон,
където всички хора могат да спечелят от твоята добрина... и сила?
Не знам каква сила определя моят път,
но моите крака вървят през път, който трябва да последвам.
Прости ми, Битиа.
Бог на нашите бащи, които е определил край на робството на Израел,
бях благословена от всички майки на земята...
защото очите ми видяха спасителят ти.
Ти няма да сложиш намордник на вола, който гази царевицата,
за да направи слама за тухлите на Египет,
нито ще пожалиш ръцете, които безкрайно пресяват зърното на вятърът
за да разделят житото от сламата,
пшеница носена мъчително върху гърбовете на безбройни роби
от натоварените кораби на Нил към плодородния бряг.
Ходят бавно, без да спират със снопите жито
и безкрайно се връщат за още.
Една златна реколта за вършачите,
зърното е на сигурно за да храни господарите, горчивина да храни робите,
а за запълване дупките на тухлите, слама, носена на гърбовете на жените
надолу по безконечната долина на тежък труд и агония,
която се простира миля след миля.
Един ад от хора покрити с кал,
където краката им бъркат глина и слама
в сместа за тухлите на Фараона.
И навсякъде камшика на надзирателите,
готови да причинят болка по гърбовете на уморените.
Остриетата цепят слама.
Мотиките цепят глина.
Непрестанен цикъл на безкраен тежък труд.
От краката които правят сместа
до ръцете, които моделират тухлите
се влачи един поток от кал, зародиша на високи градове,
ден след ден, година след година, век след век.
Робство без почивка, тежък труд без възнаграждение.
Тези са децата на мъката,
измъчените, безнадеждните, потиснатите.
И той се обърна към неговите братя и видя тяхното бреме.
Вода... момиче!
Ето, ето ти вода.
Това е труден танц, старецо.
Танцуваме го от 400 години.
Това е зловеща музика.
И единственият спасител, който е дошъл е смъртта.
Връщайте се на работа, ревящи мулета.
Ти не си от каменната кариера.
По гърбът ти няма белези.
Носиш топла усмивка с хладката си вода.
Моята усмивка е за един каменоделец.
- Водата е за теб. - Благодаря ти.
Гласът ти е познат.
- Ти си...? - Един от многото жадни.
Ти там!
Ела тук.
Това е Бака, главния строител.
- Мен ли вика или теб? - Ти! Момичето за вода! Жаден съм.
Той не е жаден за вода.
Красотата не е нищо повече, от проклятие за нашите жени.
- Вода, ваше превъзходителство. - Ще пия вино, виното на красотата.
Каква красота може да намери моят господар в тези кални дупки?
Цветето лотос цъфти в сивата кал на Нил.
- Би била добра домашна прислужница. - Не ме разделяй от хората ми!
Би било опасно.
Опасно от такива прекрасни ръце?
Има други ръце, достатъчно силни за да убиват.
Нашето цвете има трън.
О, моля ви, господарю Бака, умолявам ви.
Сълзи...
Когато те къпят в благоуханна вода,
когато тялото ти е галено от сладки масла,
и косата ти сресвана със сандалово дърво,
няма да има време за сълзи.
Тя не те заслужава. Остави очите ми...
Твоите очи трябва да търсят освободителя, Датан. Доведи момичето.
Дано ръката на Бог да падне върху него.
Танцувайте, мръсни костенурки, танцувайте!
Разяждате нашите тела, крадете надеждата от нашите души.
Трябва ли също да засрамвате и омърсявате нашите жени?
Танцувай, мрънкащ козел!
Ние не сме животни, ние сме хора, направени по образ Божий.
Това ще промени образа ти.
Танцувайте.
Разкарайте този резач на слама.
Остави го или ще бъдеш убит заедно с него.
Не ще оставя човек да умре в калта.
Благодаря ти, сине мой.
Но смъртта е по-добра от робството,
моите дни приключиха и моята молитва остана без отговор.
Каква молитва, старче?
Че преди да умра ще видя спасителя,
който ще поведе всички хора към свободата.
Кой спасител би могъл да се справи със силата на Фараона?
Вие, носачи на кал, хвърлете тази мърша на лешоядите.
Ти, заеми неговото място.
И размесвайте сламата с калта, кучета такива.
Стойте настрана. Направете път.
Хайде, назад. Разкарайте се от пътя!
Имам нужда от още един гребец за моята гемия, силен роб.
- Вашата дума е наша воля. - Големият там.
Ти!
Не, не този. Мръсният там.
Да, този. Той ще ми свърши работа.
Ти!
Хей ти!
Вън от дупката!
Разкарайте се от пътя! Обратно на работа!
Направете път!
Обратно на работа!
Пръв приятел на Фараона, пазач на кралският печат,
Принц на Мемфис, Принц на Тиба,
обичан от Бога на Нил, завоевател на Етиопия,
генерал на генералите,
командир на Египетската Армия,
и мъж от калта!
Това ли искаш? Да бъдеш роб?
Тогава защо не коленичиш в краката на принцеса?
Страхувам се, че колената ми са вдървени от калните дупки, ваше величество.
Да извикам ли пазачите?
Мислиш ли, че те могат да ги огънат? - О, Мойсей! Мойсей!
Ти, упорит, великолепен, възхитителен глупак.
Аз не коленича на принцеса.
Не. Ти коленичиш пред жена
която беше разтревожена за теб ден и нощ откакто изчезна.
Какво има там в калните дупки, което може да те раздели от моите ръце?
Моите хора.
Трябва ли да се въргаляш с твоите хора? Да миришеш като тях?
Ако те са опетнени, то е с калта на робството.
Ако те вонят, то е със смрадта на несправедливостта.
Върни се в двореца. - И да крия истината от Сети?
Че аз съм евреин и роб.
Истината ще прекърши неговото старо сърце
и ще изпрати Бития в изгнание или на смърт.
Спри да чуваш виковете на твоите хора.
Техният Бог не чува техния вик.
Рамзес ще ги чува ли ако е Фараон?
Не. Той щеше да ги смели в глината, която те оформят,
ще удвой тяхната работа.
Ами мен? Помисли за мен като негова жена.
Искаш ли да ме видиш в ръцете на Рамзес?
Не.
Тогава се върни при мен.
О, Мойсей! Боговете са те създали за величие.
Величието на твоето име ще продължи и след пирамидите.
Като Фараон, можеш да освободиш твоите хора, да се молиш на каквито богове искаш,
толкова дълго, така че аз да мога да боготворя теб.
Ще дойда при теб в двореца в деня от юбилея на Сети.
Ела с мен сега.
Не, любов моя.
Първо трябва да посетя главния строител.
Не, не, не.
Това облекло с червеното наметало.
Очите ми могат да бъдат използвани по-добре някъде другаде, господарю Бака.
Преди да си тръгнеш, нека очите ти видят това, което сметна за недостойно.
Кои би оставил красота като тази, невидяна?
Кой би оставил цвете като това, недокоснато?
Датан, ти можеш да виждаш само кал, така че вземи калните й дрехи и си върви.
Вървете, всички.
Знаеше ли, че тази златна мрежа е изплетена от пипала на скариди?
Моля те, остави ме да си вървя у дома. - Ти си у дома.
Ето, опитай това.
Кръвта от Тракийско грозде, виното на любовта.
Нито едно вино не може да промени моята любов.
Тогава любовта ти ще бъде моето вино.
Има пожар в пристройката за колесници!
Пристройката за колесници.
Пазачи! Пазачи! Занесете вода на покрива.
Датан, поеми командването. Пазачи, след него.
Извадете я.
Отдалечи я от къщата.
Не, твоите крила не трябва да изгарят, поне не от този огън.
- Йошуа! - Бягай! Чисто е.
Главния строител няма да ни последва.
Нито пък ти, каменоделецо.
Завържете го между колоните.
Погрижете се ръцете му да са здраво опънати.
Ще умреш прав, каменоделецо.
А сега вървете след момичето.
И не се връщайте без нея.
Ти, глупав мъж!
Щях да я задържа само за малко.
Щеше да се върне при теб, да кажем, по-уважавана.
Сега, на кой ще върна Лилия?
Ти няма да си там, Йошуа.
Виждал си ме да карам моята колесница.
Мога да разкарам муха от ухото на моя кон без да наруша ритъма на крачката му.
Виждал си ме как използвам камшика си.
Не възразяваш, Йошуа.
Но ще възразиш.
Ще плачеш за милостта на смъртта.
Един ден ще слушаш виковете на робите.
Това не е този ден, Йошуа.
Контролираш езика си почти така, както аз моя темперамент.
Жалко е да убия така, такъв силен каменоделец.
- Смъртта ще донесе смърт, Бака. - Кой си ти?
Някой, който пита какво право имаш да убиваш роб.
Правото на господар да убие теб или който и да е роб.
Убий мен, главен месарю! - Мойсей!
Защо направи това?
- Къде е Лилия? - Отиде си.
Защо си облечен като роб?
Защо принц на Египет убива главния строител за да спаси евреин?
Аз съм евреин.
Бог на Авраам. Чакахме 400 години.
Войниците на Фараона няма да чакат толкова дълго.
Всемогъщия чу нашия плач.
Ти си избрания.
- Не знам нищо за твоя Бог. - Той те познава.
Той те доведе при нас. Не можеш да ни обърнеш гръб.
Ти ще ни заведеш. Пръста на Бог сочи към теб.
- Къде намерихте тялото му? - Заровено в пясъка, ваше величество.
Това е ножът на Бака.
Нямаше рани по тялото му.
Бака беше силен човек. Нужни са силни ръце за да го убият.
Робът, Йошуа, е каменоделец.
Отидете и ми намерете този Йошуа.
Силния Йошуа не е убил главния строител.
Сега говори плъха, който ще бъде моите уши.
Прекалено много уши връзват неговия език.
Вървете. Всички вие.
Е? Кой го уби?
Аз съм беден човек, щедри господарю. Това, което нося има голяма стойност.
Платих ти много и не си донесъл нищо.
Сега аз нося света... истински сине на Фараона.
Предлагаш ми света, когато не можеш да ми доведеш дори и спасителя.
Кой уби Бака?
- Спасителя. - На думи ли ще си играеш с мен?
Не, господарю.
Този убиец избягал ли е на някоя далечна земя?
Не, господарю.
Назови го!
Един който се представи за принц и ни осъди.
Ако знаеше, че съм тук, щеше да ме убие.
Ще те обеся аз самия, ако продължаваш да ме уморяваш.
Има такива, които биха платили много повече за това, което моите очи видяха.
Пазариш се с мен като на пазар ли?
Не, няма да се пазаря. Ето ви парите.
Но за десет таланта хубаво злато, ще ви дам богатството на Египет.
Дай ми свободата ми и аз ще ти дам силата.
Дай ми Лилия, а аз ще ти дам принцесата, която лежи на сърцето ти.
Дай ми тази къща и аз ще ти дам трона.
Дай ми всичко, което искам...
или ми позволи да си вървя.
Ще ти дам повече от позволението си да си тръгнеш.
Ще те пратя там, където принадлежиш.
Аз принадлежа на вашите услуги, великолепни господарю.
Много добре.
Ще се пазаря с теб.
Ако това, което ми кажеш ме удовлетвори, ще ти дам наградата ти.
Ако не, ще ти дам острието на този нож! Договорихме ли се?
Договорихме се.
Спасителя...
е Мойсей.
Вдишай още веднъж за да ми кажеш защо Мойсей или друг египтянин
би спасил евреите?